―Har de barn? ―De har varit fosterföräldrar.
Tre nya mord, två nya konstverk―
―och misstankar om att ett offer återstår.
Jag?
Han spelade bort det i går. Jag har köpt det, men bara till dig.
―Så det stämmer? ―Ja, men...
―Vem gav dig uppdraget? ―Kolla adressen!
För helvete!
Han är hjärndöd.
Tänk över donationer och hur vi gör med respiratorn.
Det gäller mordet på din mamma.
Hon sa att jag hade hotat henne.
Det tyder på att hon ville sätta dit mig.
Se inte så ledsen ut, jag är bara borta över dagen.
Hämtar du mig i kväll?
―Har du fått en stalker? ―Det är inte roligt.
Det är alla uppsagda från Andersen T & L.
Emil Larsson...?
Har ni kort på Emil Larsson i mobilerna?
Vi har fått listan över fosterbarnen.
Emil Larsson. Fanns med på listan över fosterbarnen också.
Emil Larsson. Född 1989.
Fader okänd. Mamman dog när han var fem.
Fosterbarn hos Johanssons 1996―2005.
―Äntligen koppling till offren! ―Vi börjar med Hans.
När Emil var åtta, rymde han från fosterhemmet. Han hittades i Malmö.
Vad har det med Hans att göra?
Han var polisen som hämtade honom.
Lars―Ove Abrahamsson var lärare på Emils mellanstadieskola.
Helle Anker?
―Ingen koppling. ―Håkan Ekdahl?
Inget ännu. Men Holst har koppling via museet.
―Nån mer koppling till Holst? ―Nej.
Håkan Ekdahl var socialsekreterare fram till 2001.
―Kan han ha fosterhemsplacerat Emil? ―Det nämns inte här.
Det tar vi reda på.
Vi koncentrerar oss på Emil Larsson. Henrik tar museet och Freddie Holst.
Saga tar hans bostad i Lomma.
Gomorron!
Kjell Grankvist, IU.
Henrik.
―Hur går det med er utredning? ―Bra.
Hur går det med din?
Det här är min våning.
Hej. Vi kan gå här.
Vem var den andre?
Rasmus Larsson. Inkompetent kollega.
Freddie!
Okej!
―Hittat nåt? ―Inget än.
Inget här heller. Han är inte på jobbet.
Han har inte hört av sig, va?
Vänta...
Inget i skåpet är till nån hjälp.
Samma här. Ingen verkar bo här.
Jag åker till Holst, så ses vi i Malmö.
Hoten som Marie―Louise Norén sa att Saga uttalade...
―Det var för dig hon berättade? ―Ja.
―Vad tänker du om dem? ―Det var...hot.
Marie―Louise sa att Saga ville ha bort henne. Hon hade tagit kontakt.
Saga ville att kontakten skulle upphöra. Permanent.
Vad är din bild av Saga?
Hon är fokuserad, effektiv, envis... Men hon känns inte psykiskt stabil.
Du påverkas inte av att hon fick dig omplacerad efter ditt tjänstefel?
Nej.
Inte?
Nej. Hon hade rätt. Jag gjorde fel.
―Jaså, du igen? ―Har inte du personal till sånt där?
Behöver du nytt jobb?
Känner du igen honom?
Ja, faktiskt. Men jag minns inte varifrån.
―Han är vakt på museet. ―Ja... Javisst.
―Han har varit här och hämtat tavlor. ―Då var det väl då jag såg honom.
―Men annars är han inte bekant? ―Nej. Han ser snäll ut.
Skenet kan bedra. Behåll fotot och visa för din personal.
―Din fru, är hon hemma? ―Nej.
―Jag har aldrig träffat henne. ―Ring nästa gång, så ordnar jag det.
―Hej! Är du här? ―Ja.
―Vad håller du på med? ―Jag har ordnat några grejer. Kom in.
―Vill du ha nåt? Kaffe? ―Nej, tack.
Berätta!
―Vad menar du? ―Varför du är här. Ska jag ta kappan?
Jag är svartsjuk. Jag är...
...svartsjuk på en 20―årig liten...slampa.
―Varför? ―Inte svartsjuk. Avundsjuk.
Hur kommer det sig?
Han är hellre med henne än med mig.
―Freddie? Är han otrogen? ―Nej.
Egentligen inte. Det gick bra ända tills...
...hon flyttade in med sin stora mage. Jag kan inte tävla med det.
Han har längtat så länge, och nu får han det han vill ha ― av HENNE.
―Hur ska jag kunna tävla mot det? ―Förlåt, Åsa, jag förstår inte.
―Vad är det hon kan ge honom? ―En son.
Vår son.
Enligt grannarna höll sig Emil för sig själv. Inga besökare.
Likadant på museet. Han umgicks inte med kollegor,―
―men deltog i arrangemang.
Alternativa adresser? Inga vänner? Ingen familj som kan hjälpa oss?
Ingenting i lägenheten kan knytas till morden.
Soc har bekräftat att det var Ekdahl som placerade Emil hos Johanssons.
Vi anhåller honom i hans frånvaro.
―Har du varit i din mammas bil? ―Nej.
En Skoda Felicia, mörkgrön.
Jag har inte varit inne i den.
Då vet du inte hur en nagel med ditt dna har hamnat i den?
Nej.
―Vi har hittat Emil! ―Jag måste åka.
Självklart. Gör ditt jobb. Vi kan fortsätta senare.
Jag vaknar upp...
...och har...det måste vara en säck över huvudet...
...fastbunden i stolen...
Och ibland kommer det in nån... och slår mig...
―Man eller kvinna? ―Jag vet inte.
―Hårt. Hen slår hårt. ―Hur lyckades du fly?
Det gjorde jag inte. Jag...måste ha blivit nersövd.
För när jag vaknade upp, så... var jag på den där åkern.
Varför tror du att du släpptes?
The one that got away hänger på museet.
Ed Booker, för fan! Amerikansk konstnär. Civilisationskritiker.
―Ägs av Holst? ―Ja.
Kvinnan som hittade honom har pekat ut platsen.
Det här är till dig.
Såret i munnen. ― Sex. Koden är klar.
Emil... L369G42, säger det dig nåt?
―Nej. ―Minns du nåt annat? Ljud? Dofter?
―Jag hörde saker. ―Bra. Vänta...!
―John...? Har vi kontakt? ―Ja, vi hör och ser.
Jag minns det för att det var så normalt.
Det var glassbilen. Ni vet...
Och sen, mycket senare...
Sirener. Det måste ha varit fler bilar än en.
Jag svimmade nog när han gjorde det där med munnen.
När jag vaknade...
...så hörde jag...barn.
―De sjöng. ―Du minns inga flygplan eller sånt?
Nej, det var allt.
―Fick du det? ―Ja. Jag kör igång direkt.
Varför jag?
Var har du varit? Vad handlar det här om?
Era små morgonpromenader, till exempel.
Du springer runt med henne hela tiden.
Älskling, hon bor här. Jag har ju förklarat. Det är för barnets skull.
Nej. Det är för att du ska kunna se hur det växer, och känna på magen.
Kan du inte sätta henne i en svit nånstans? Colbert kan vakta henne.
Jag kan inte visa bort henne.
Nej, för hon är mamma till ditt barn.
Helvete...!
―Hej, älskling. ―Säg att vi gjorde rätt.
Med barnet.
Jag vet inte om Åsa och Freddie blir bra föräldrar för mitt barn.
Det är ju inte ditt barn, Jeanette.
―Mer mitt än hennes. ―Vi kan inte behålla det.
Hon hatar mig. Barnet är ju hälften jag.
Kommer hon att kunna älska det?
Självklart! En vecka kvar. Inga dumma idéer nu!
Börja nu inte tänka på att behålla det!
―Nej. Självklart inte. ―Bra. Men vill du ha goda nyheter?
Jag har nästan fått ihop till huset.
―Det fattas bara 1 800. ―Fint.
Kanon, Marc.
―Har det hänt Hans nåt? ―Ja. Kan vi prata nånstans?
Vad bra att ni är här! Kom!
Jag tror Emil hölls fången i det här området.
Varför?
Glassbilen gav inget, det finns för många. Men utryckningar...
Containerbrand. Två brandbilar. Nu kollar jag glassbilen igen. Och...
Den stannar här.
Sen letar jag efter skolor och förskolor.
Väpplingens förskola ligger här.
Så nånstans i det här området.
―Då får vi ta reda på vilka som bor där. ―Redan gjort.
Jag har strukit under ett namn.
Annika Melander? Fosterbarn hos Johanssons samtidigt som Emil...?
Det finns inget att göra. Han överlever inte.
En Annika Melander var i samma fosterhem som Emil.
Jag pratar med honom.
Åk, du. Jag kommer.
Annika? Vi bodde i samma fosterfamilj i några år.
―Där var det inte så kul, va? ―Nej.
Det var värst för henne.
Hon var liksom...längst ner.
Var var du?
Långt ner. Över henne. Ingen kom undan Filip, vår fosterfar, men...
Vi sparkade liksom neråt...
Fy fan, det är inget jag är stolt över.
―Har ni kontakt? ―Nej.
Jag har inte sett henne sen hon flyttade.
Okej.
Vi går igenom offren en gång. Hoppa över Johanssons, dem fattar vi.
Lars―Ove. Gympalärare, mellanstadiet.
Han höll visst inte fingrarna i styr i tjejernas omklädningsrum.
Håkan. Vår socialsekreterare. Men Ekdahl hette han inte.
Han hette Skogsberg innan han gifte sig.
Nej.
Mannen heter Hans Petterson. När du var åtta rymde du hemifrån.
Det var han som skjutsade tillbaks dig till Johanssons.
Nej, Annika tyckte inte om att jag kom tillbaka. Stackars Annika.
―Vad sa Emil? ―Han bekräftade.
―Hur kan du låta Saga utredas av IU? ―Jag kan inte påverka utredningen.
―Har du försökt? ―Nej. Det vore tjänstefel.
―Ni kan komma in. ―Uppfattat.
Henrik!
Åsa Holsts ex―man.
―Hon har honom på film och i bok. ―Han har skäl att tycka illa om Holst.
Jag köpte ändå aldrig den där "det bästa som hänt mig"―skiten.
Få se...
Herrejävlar...
Hon tycker i alla fall inte illa om Claes.
Allt på plats...
...förutom Annika Melander.
Är Hans sämre?
Han är hjärndöd ― ett kliniskt kriterium för död.
De kommer att stänga av respiratorn.
―Säg till om jag kan göra nåt. ―Ja, vi ska förhöra Claes Sandberg.
Kan de ha gjort det tillsammans? Han skjuter och hon gör tablåerna.
―Varför tror du det? ―Morten Anker dödades av sin "bror".
Annika må vara talangfull, men ingen "bror".
Det var mörkt. Morten var inte tillförlitlig.
Så det behöver inte ens vara en man?
Det är inte av likgiltighet som jag pratar om fallet och inte om Hans.
Det är väl så du vill ha det?
Ja.
Hon är helt jävla galen. Hon förföljer mig. Hon är en stalker.
―Har ni ett förhållande? ―Absolut inte!
Vi kollade gästlistan på Freddie Holsts vernissage.
Bjuder du stalkern på fest?
Okej...
Jag inledde en sexuell... Man kan väl kalla det för relation.
―Du hade sex med henne. ―Ja.
Med din galna stalker?
Min far hade just dött. Jag var...i gungning, helt enkelt.
Jag blev smickrad av hennes uppmärksamhet, men vi är inget par.
Var är hon?
Jag skulle ha hämtat henne på centralen, men...
På Malmö central?
Den galna kvinnan som du inte har nån relation med?
Jag är rädd för henne. Och jag gör som hon säger.
Det är enklast så, helt enkelt.
―I alla fall en tid. ―Var hade hon varit?
På begravningsmässa. Hon är begravningsentreprenör.
Men hon dök aldrig upp, så...
Annika Melander, född 1985.
Delägare i Kulladals begravningsbyrå.
Gifte sig när hon var 18 och skilde sig tre år senare.
Ex―mannen straffad för dråp 1999.
Hon dök aldrig upp på mässan i Göteborg.
Var är hon, då?
Okej. Vi släpper Claes Sandberg.
―Kan vi inte hålla honom? ―Nej.
Det finns tydlig koppling mellan Sandberg och Melander.
Inga spår visar att Claes varit i Annikas hem―
―och man har inte hittat nåt i området där Emil påträffades.
Holst, då?
―All spaningspersonal är uppdaterad. ―Koden är klar.
Det finns ingen koppling mellan Melander och Holst.
Jag kollar med Holst.
Jag kan kolla med övriga fosterbarn. Hon kan ha hållit kontakt med nån.
Jag ser till att det går ut en efterlysning.
―Ses vi sen? ―Kanske.
Passar det bättre nu?
Ja.
Jag hade inbrott. Nån hade gått igenom soporna i badrummet.
―Så kan nageln ha hamnat i bilen. ―Anmälde du det här inbrottet?
Nej, jag var inte säker på att det hade hänt då, men det är jag nu.
Vi har spårat mejlet du fick om mötet på Östra kyrkogården.
Det skickades från din dator, satt med timer, flera dagar tidigare.
Tankar om det?
―Hon gjorde det väl hemma hos mig. ―Förstår jag dig rätt?
Din mamma gör inbrott, stjäl naglar, får datorn att skicka ett mejl―
―som gör att du är ensam vid hennes självmord,―
―fingerat som mord.
Ja.
Den naturliga frågan att ställa då är: varför?
―För att hämnas. ―För vad?
Vad kan du har gjort som har drivit henne till det här extrema?
Din mamma är mördad. Det pågår en utredning. Du är polis.
Jag tror inte det här är ett bra tillfälle för dig att vara tyst.
Jag anklagade mina föräldrar på felaktig grund för sexövergrepp...
―...för att rädda min syster. ―Från vad?
Mamma hade Münchhausen by proxy.
―Är den diagnosen bekräftad? ―Nej.
Rättegången var för över tio år sen, så ditt brott är preskriberat.
Vilken tur. Då kunde du berätta,―
―så att vi fick reda på din mammas motiv.
―Du tror mig inte. ―Hon har sagt att du hotat henne.
―Kollegor ser dig som "speciell". ―Har du pratat om mig med dem?!
―Ja. En sa att du är instabil. ―Inte instabil. Annorlunda.
―Men Hans Petterson förstod dig? ―Ja.
Berätta om er relation.
Han var min chef och vän.
Han hjälpte mig med sånt som jag tycker är svårt. Jag saknar honom.
Hur har det påverkat dig, det som hänt med Hans?
Jag befinner mig...
...mellan första och andra stadiet av sorg: chock och förnekelse.
Så jag antar att det kommer att bli värre.
―Annika Melander. ―Det säger mig inget.
Hur gick det med grabben du visade...Emil?
Avskriven tills vidare.
Där är du ju! Det här är Henrik―Nånting.
Han är polis och tror inte att du finns.
―Jo, det gör jag. Åsa Holst. ―Henrik Sabroe.
―Vill du ha kaffe? ―Nej.
Känner du igen den här personen?
Hon stalkar min ex―man.
―Hur vet du det? ―För att han sa det.
―När då? ―När vi träffades.
―Men ni har ingen personlig relation? ―Nej.
―Tror ni att hon är mördaren? ―Hon figurerar i utredningen.
―Kvinnliga seriemördare är väl ovanligt? ―Ja.
―Spännande. ―Ja. Ni verkar inte särskilt påverkade.
Inget har ju hänt som rör oss.
Vi kände inte offren. Inte den misstänkta heller.
―Om ni kommer på nåt, så kontakta mig. ―Givetvis.
Hur visste du att jag var här?
Du var inte hos dig, hos mig eller på jobbet.
Vill du vara ensam?
Nej.
Åsa Holst.
Jag vet inte vad du pratar om.
Ja?
Jag har inga kommentarer.
Nej. Och låt bli att ringa med skitsnack!
Hur fan kan de veta?
Hur fan har de fått reda på det? Åsa! Säg vad du har gjort!
Gustav...? Tack för att du pratar med oss.
Visst. Vad är det nu med Annika?
Ni var fosterbarn samtidigt hos Inger och Filip Johansson.
Ja. Tyvärr. Men det är ett tag sen.
―Hade Annika det tufft? ―Vi bodde hos Johanssons.
Hade Annika det tuffare än andra?
Nej. Säga vad man vill om Filip, men han gjorde ingen skillnad på oss.
Kan du berätta lite om Annika?
Vi...höll kontakten efter att jag hade flyttat.
Skrev brev.
Jag vet inte, hon såg mig lite som sin storebror.
Skriver ni till varann nu?
Vi tappade kontakten efter bröllopet. Hon gifte sig när hon var 18.
―Med Torbjörn Alm. ―Hur träffades de?
Han satt inne, de började brevväxla.
Hur fick hon kontakt med honom?
Vet inte. Inte varför hon gifte sig heller. Men hon var 18 och myndig.
Ni har ingen kontakt alls i dag?
Nej. Jag försöker glömma den perioden.
Tack för att du kom.
Ska vi kolla ex―mannen?
Julia! Vad gör du här?
―Mamma måste jobba. ―Din pappa med.
Jag vet. Det är därför jag är här.
Säg att det inte var du!
Varför gjorde du det?
För att skada Freddie.
Du ville träffa mig för att komma åt Freddie?!
Nej. Men du gav mig tillfället när du sa att du låtsades vara gravid.
Jag kan inte nita honom affärsmässigt―
―så då fick det bli personligt.
Men vad har du vunnit på det?
―Vi ser lite löjliga ut offentligt. ―Inte så lite heller...!
―Var det värt det? ―Ni betalade för barnet.
―Det kan du aldrig bevisa. ―Det behöver jag inte.
Men ni måste bevisa motsatsen, annars slutar folk aldrig att prata.
Var det nåt mer du ville?
Nej.
Då börjar vi.
Stämmer det att ni har betalat en flicka för att bli gravid?
―Nej, det gör det inte. ―Vi var tvungna att fråga.
―Vi har en laglig surrogatmamma. ―Det vore bra om hon framträdde.
Nej. Hon vill inte blir offentligt känd.
―Så det går inte. Vad gör vi då? ―Kan vi stämma tidningarna?
Absolut. För att markera. Men ryktena blir svåra att avliva.
―Det bästa vore att övertala henne. ―Det sker inte. Plan B. Nu!
Har ni nån plan B? Vad betalar jag er?
Vi ska nog hitta på nåt.
―I morgon. ―I kväll.
―Ska ni göra nåt på det? ―Nä. Holst stämmer varenda tidning.
Utan surrogatmamman blir det inget.
Vet ingen vem hon är?
Nej. Och Holst lär hålla henne borta.
Så en bild på henne skulle vara värd en hel del...?
Skojar du?
―Du har en bild! Du vet vem det är! ―Det sa jag inte.
Med en sån bild slipper du jobba på ett tag.
―Skulle du köpa den? ―Ja. Jag skulle köpa den.
Torbjörn Alm! Det är från polisen!
Torbjörn Alm!
Saga! Han är här!
Stanna!
Stanna! Jag skjuter!
Ner på knä! Händerna på huvudet!
Saga, är du okej?
―Hej. ―Vad gör du här?
Holst har köpt ett barn genom en okänd surrogatmamma.
Jag tänkte att du kanske ville veta, eftersom Holst är med i er utredning.
Okej. Jag ska meddela mina kollegor. Tack.
En bild på henne skulle vara värd massor av pengar. Jag har flera.
Jag har inte sålt dem och tänker inte göra det.
Bra. Men vi behöver se dem.
Jag är ingen dålig människa.
Tack.
―Hej! ―Hej!
Vad händer?
Allt är lite rörigt just nu, men var inte orolig. Vi löser det.
Men du måste flytta in hit.
―Hur har de fått reda på det? ―Oroa dig inte. Vi håller dig utanför.
De kommer att hänga ut oss och skratta åt oss.
De kommer att försöka avslöja oss, men inte lyckas. Och sen...
―...sen går det över. ―Jag är ledsen.
Det ska du inte vara. Du...eller ni båda...
Ni är det enda som är riktigt bra i mitt liv just nu.
―Får jag? ―Du behöver inte be om lov varje gång.
Vafan gör du?!
Jeanette...det var inte meningen.
Jeanette!
Kom och hämta mig! Kom!
Hej.
In till höger... Stå still.
Ner på golvet, för helvete! Ner på golvet, allihop!
Torbjörn Alm! Släpp vapnet!
―Håll käften! ―Släpp vapnet!
―Du är omringad! ―För sista gången, släpp vapnet!
Släpp vapnet nu!
Vänd dig om! Ner på knä.
Saga...?
Ring ambulans!
Hej.
―Vart ska vi? ―Till huset. En natt. Sen får vi se.
Jag har inte...fått tillbaka det än.
Var fick du den från? Varför sa du inget? Jag har ju slitit som ett djur!
Om jag hade sagt det, hade du ju bara spelat bort pengarna.
Vi behöver dem.
―Ska vi behålla barnet, menar du? ―Jag vet inte. Vi får se.
Det blir rapport. Jag behöver svar på varför du glömde visitera honom.
―Jag har inget. ―Din fars död, mordet på din mor...
...internutredningen och Hans... Det har varit för mycket.
Som din chef borde jag ha reagerat.
Enbart de två senaste veckorna har du 50 timmars övertid.
―Jag lovade Hans att avsluta fallet. ―Nu tar du ledigt, så får vi se sen.
―Alla var ju värda en andra chans. ―Det här ÄR din andra chans.
John ringde.
Julia kommer att klara sig.
―Hennes tillstånd är stabilt. ―Jag ska ringa och be om ursäkt.
Han förebrår dig nog inte.
Han borde. Jag bröt mot polislag 19.
―Juridik är en bedömningssport. ―Nej, det är det inte.
―Vad sa Torbjörn Alm? ―Han har inget med fallet att göra.
Man hittade ett vapenlager i hans lada.
Han är insyltad i nåt mc―gäng.
Saga... Vart ska du?
Det har varit för mycket för Saga. Hon behöver vara ledig.
Förlåt...? Hon behöver fan inte vara ledig! Hon behöver jobba!
Jag ordnar med en ersättare.
Jeanette, får jag komma in?
Colbert! Colbert, för helvete!
Undan!
Är du okej?
―Lova att vi aldrig får det som Holsts. ―Ingen risk...!
―Vi får aldrig bli som de. ―Nej, nej. Jag lovar. Kom.
―Vårt hus... ―Vårt hus.
Jeanette!
Freddie! Freddie!
Satan...!
Jeanette! Jeanette!
Översättning, textning: Åse Hellerud Svensk Medietext för SVT